‫- קפה ג'וזף -‬
‫תגידי, מאמי, אולי נלך לסרט?‬
‫לסרט?‬
‫תראי. מה דעתך?‬
‫"סודות האהבה והנעורים".‬
‫אולי.‬
‫אפשר ללכת לסרט רומנטי, אני מניחה...‬
‫בחייך!‬
‫לא כיף איתך.‬
‫כן, טוב...‬
‫בואי ננצל את יום החופש שלנו!‬
‫היי, יש פסטיבל קיץ בקומה העליונה‬ ‫של "הערפל השביעי"!‬
‫למי אכפת?‬
‫זה בטח פסטיבל משעמם לילדים.‬
‫בואי נלך ונראה בעצמנו!‬
‫כלומר, לפעמים דווקא כיף‬ ‫ללכת לפסטיבלים כאלה.‬
‫הבנתי.‬
‫זה מה שהדליק אותך?‬
‫המופע של גקוטה?‬
‫ממש לא! לא מעניין אותי...‬
‫מאמי, זה בסדר.‬
‫אם את מחבבת את גקוטה...‬
‫אני לא!‬
‫סליחה.‬
‫פספסתי את האוטובוס.‬
‫סליחה שחיכיתן לי.‬
‫זה בסדר, רק עכשיו הגענו.‬
‫תגידי, סאטן לא באה איתך?‬
‫אה, תקשיבו...‬
‫קבעו לה שיעור ביום חופש?‬ ‫איזה בית ספר קשוח!‬
‫בית הספר שלנו הוא לא היחיד שעושה את זה.‬
‫זו סדנה מיוחדת‬ ‫שמשתתפים בה בתי ספר מכל העיר.‬
‫סדנה מיוחדת?‬ ‫-כן.‬
‫אבל אני לא יודעת מה בדיוק עושים בה.‬ ‫-בכל מקרה, זה מבאס.‬
‫בייחוד כי זה יום יפה כל כך.‬
‫- קמע מזל טוב -‬
‫- סדנה מיוחדת בשעה 9:00 -‬
‫הגעתי למקום הנכון?‬
‫נראה לי ש...‬
‫היי, רויקו!‬
‫אקמי, מו, מאקו!‬
‫כמה מדרגות על הבוקר!‬
‫אני גמורה.‬
‫למה רצתן במעלה המדרגות?‬
‫לא הייתה לנו ברירה.‬
‫- כניסה מיוחדת למשתתפי הסדנה -‬
‫נראה לי שזו הכניסה.‬
‫זה מבאס!‬
‫אני לא מאמינה‬ ‫שאנחנו הולכות לבי"ס ביום חופש!‬
‫מילא אם הסדנאות המיוחדות האלה‬ ‫היו עוזרות לנו לעלות רמה...‬
‫בא לי ללכת לבריכה!‬
‫רויקו, גם לך היו תוכניות, נכון?‬ ‫קבעת להיפגש עם אויהארו.‬
‫כן.‬
‫אין מה לעשות.‬
‫רויקו, את כזאת תבוסתנית.‬
‫אף פעם לא תהיי מאושרת ככה.‬
‫די, אל תדברו ככה.‬
‫בואו נתחיל כדי שנוכל לסיים מוקדם!‬
‫כן.‬
‫- סדנה מיוחדת -‬
‫יש כאן תלמידים מהרבה בתי ספר, נכון?‬
‫כן.‬
‫ובכל זאת...‬
‫לא הגיעו הרבה משתתפים.‬
‫לא תוכלי לנמנם בחשאי בזמן השיעור.‬
‫תראו אותם, כולם כבר משועממים.‬
‫אנגו, בואי נלך הביתה.‬
‫אין לי כוח לזה.‬
‫לא באנו הנה כדי להתלונן!‬
‫סליחה!‬ ‫-ג'ונטה, חתיכת...‬
‫התיכוניסטים מפחידים אותי.‬ ‫-אל תסתכלי עליהם!‬
‫די, אנגו.‬
‫בבקשה, תירגעי.‬
‫מה?‬ ‫-אני...‬
‫בסדר, כולם להיכנס לכיתה.‬
‫מה?‬
‫מי הגמדה הזאת?‬
‫אני המורה שלכם.‬
‫המורה?‬
‫אני אלמד אתכם הבוקר. שמי קומואה טסוקויומי.‬
‫אם תמשיכו להתלונן ולהפריע,‬ ‫אצטרך להאריך את השיעור.‬
‫הדבר החשוב ביותר לפיתוח היכולות שלכם‬
‫הוא יצירת "מציאות אישית".‬
‫היום אנסה להצית בכם התלהבות מחודשת‬ ‫מהנושא הזה.‬
‫"מציאות אישית",‬
‫מציאות המבוססת על תפיסתכם האישית.‬
‫אחד העקרונות החיוניים להבנת רעיון זה‬
‫הוא עקרון האי ודאות של הייזנברג,‬ ‫שמקורו בתורת הקוואנטים.‬
‫נעבור לתורת ההסתברות.‬
‫זהו הגורם המקשר‬ ‫בין מציאות אישית לתורת הקוואנטים.‬
‫בסדר, זהו זה.‬
‫בזאת נסיים את השיעור.‬
‫נצא עכשיו להפסקת צהריים.‬
‫אני מבקשת שלא תאחרו לשיעור הבא.‬
‫בתיאבון!‬
‫סוף סוף, הפסקה!‬
‫היי.‬
‫תעסי לי את הגב.‬
‫נו, באמת...‬
‫זה נעים...‬
‫את כזאת זקנה.‬
‫עזבי אותי!‬
‫נשאר לנו עוד חצי יום!‬
‫אין לי כוח.‬
‫כן, לגמרי.‬
‫תגידי, יש לנו שיעור התעמלות אחרי ההפסקה?‬
‫כן.‬
‫שמעתי שהמורה שתעביר את השיעור‬
‫מאמנת יחידות אנטי-סקיל.‬
‫מה?‬
‫אוי, לא! השיעור יהיה קשה נורא!‬
‫אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫טוב, כדאי שנזדרז לפני שהאוכל יתקלקל מהחום.‬
‫בואו נאכל.‬
‫מה קרה?‬
‫שכחתי להביא ארוחת צהריים.‬
‫- ראמן: 300 ין, קארי: 400 ין -‬
‫ברור שהקפטריה סגורה.‬
‫הלו?‬
‫הקפטריה סגורה. אלך לקנות לי משהו במכולת.‬
‫תאכלו בלעדיי.‬
‫סאטן, זאת את?‬
‫מזמן לא ראיתי אותך! זאת אני, ג'ופוקו.‬
‫ג'ופוקו? רגע, את...‬
‫גם את משתתפת בסדנה?‬
‫כן.‬ ‫-סליחה, לא ראיתי אותך בכיתה.‬
‫שכחת שהיכולת שלי היא "בדיקת דמה"?‬
‫היא מאפשרת לי לשבש את חוש הראייה‬ ‫של האנשים סביבי.‬
‫הסווית את עצמך?‬
‫לא, אני...‬
‫אני עדיין ברמה נמוכה,‬ ‫היכולת שלי לא מספיק מפותחת.‬
‫אבל אני יכולה לטשטש את נוכחותי.‬
‫הבנתי.‬
‫אני...‬
‫מה?‬
‫תודה רבה שענית למכתבים שלי.‬
‫ענית לכל מכתב ששלחתי.‬
‫אה, זה...‬
‫הבטחתי לך שאענה.‬
‫אבל...‬
‫אשמח מאוד אם תכתבי לי מכתב מיוזמתך,‬
‫כי אני...‬
‫כן, אם יהיה לי זמן.‬
‫שמתי את כל הגלויות שלך מתחת לכרית.‬
‫הן יקרות לי מאוד.‬
‫וכל לילה אני מקווה שאפגוש אותך בחלום.‬
‫נחמד מצידך.‬
‫כן?‬
‫אני שמחה כל כך שבאתי היום!‬
‫לא ציפיתי לפגוש אותך כאן.‬
‫אני לא מתלהבת מהסדנאות האלה.‬
‫יש לי רעיון!‬
‫אולי נאכל יחד ארוחת צהריים?‬
‫האמת ש...‬
‫שכחתי להביא ארוחת צהריים.‬
‫אני הולכת לקנות לי אוכל במכולת.‬
‫חכי!‬
‫הבאתי יותר מדי אוכל היום, אז...‬
‫אבל...‬
‫לא מפריע לך לחלוק איתי?‬ ‫-ברור שלא!‬
‫בבקשה, תתכבדי.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫וואו, זה מעולה!‬
‫טעים לך? איזה יופי!‬
‫אני...‬ ‫-כן?‬
‫ישלי הרגשה שאני נחנקת כשאני בכיתה.‬
‫אני מרגישה שמאשימים אותי במשהו.‬
‫למה? כולנו כאן דומים.‬
‫בדיוק, כולנו דומים.‬
‫וקיבצו את כולנו במקום אחד...‬
‫את חושבת שיהיו עוד סדנאות כאלה?‬
‫טוב...‬
‫גם אם יהיו...‬
‫אין מה לעשות.‬
‫- פרק 14: סדנה מיוחדת -‬
‫אין לי כוח לזה!‬
‫שיעור התעמלות בחום הזה?‬
‫תפסיק להתלונן.‬
‫נראה לך שתלונות יקררו אותנו?‬
‫סליחה!‬
‫ג'ונטה, חתיכת...‬ ‫-הם מפחידים.‬
‫אמרתי לך, אל תסתכלי עליהם!‬
‫כולם להיות בשקט!‬
‫שמי יומיקאווה,‬ ‫ואני אעביר את שיעור ההתעמלות היום.‬
‫בסדר?‬
‫כן, המורה.‬
‫יופי. בואו לא נבזבז זמן.‬
‫נתחיל בריצת סיבולת.‬
‫מה?‬ ‫-ריצת סיבולת?‬
‫נדחוף אתכם עד קצה גבול היכולת.‬
‫רויקו, את תתעייפי אם תרוצי מהר כל כך!‬
‫ריצת סיבולת?‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫למה אנחנו צריכים לרוץ עד שניפול מהרגליים?‬ ‫למה מענים אותנו?‬
‫היי, אתן!‬
‫אל תפגרו מאחור!‬
‫רוצו!‬
‫תרימו את היד כשאתם מרגישים‬ ‫שאתם לא יכולים יותר.‬
‫מסכנים.‬
‫יומיקאווה היא מורה קשוחה מאוד.‬
‫אל תתייאשו, חבר'ה!‬
‫אם תתאמצו...‬
‫אולי תפתיעו את עצמכם.‬
‫קום!‬
‫אני לא יכולה...‬
‫נכנעת?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫רוצי עוד הקפה בשיא המהירות!‬
‫רוצי!‬
‫קדימה!‬
‫כמעט הגעת.‬
‫יפה מאוד. עכשיו...‬
‫עוד הקפה אחת.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫קומי.‬
‫נסי לרוץ עוד הקפה.‬
‫ככה את מאמנת תלמידים?‬
‫כן.‬
‫למה? את רק רוצה לענות אותנו, נכון?‬
‫תגידי את האמת!‬
‫זה עונש, נכון?‬
‫כל הסדנה הזאת היא עונש, נכון?‬
‫את טועה.‬
‫אז תסבירי לנו למה הכרחת אותנו‬ ‫לרוץ ריצת סיבולת!‬
‫כדי שתפרצו את הגבולות שלכם.‬
‫תראי אותו.‬
‫הוא הרים את היד בשנייה הראשונה,‬ ‫אבל הוא עדיין רץ.‬
‫כשאנחנו מוותרים לעצמנו, הסיפור נגמר.‬
‫אבל ייתכן שטמון בנו כוח נוסף‬ ‫שכלל לא ידענו על קיומו.‬
‫תראי אותה.‬
‫היא חשבה שהיא לא יכולה לרוץ עוד,‬ ‫אבל רצה עוד הקפה.‬
‫מניין שאבה את הכוח להקפה האחרונה?‬
‫העיקרון הזה תקף גם לפיתוח היכולות.‬
‫אסור לכם להציב לעצמכם גבולות.‬
‫שטויות! את סתם מקשקשת!‬
‫אנגו, את בסדר?‬
‫את חושבת שנוותר לך כי את מורה?‬ ‫עוד תשלמי על זה!‬
‫הכיתה משוחררת.‬
‫אל תברחי!‬
‫השיעור נגמר.‬
‫מהר, תחזרו פנימה!‬
‫רויקו!‬
‫תזדרזי!‬
‫מהר!‬
‫יפסיק לרדת גשם עד שנסיים.‬
‫נשאר לנו עוד שיעור אחרון, ואז מבחן יכולות.‬
‫וכולנו יודעים מה יהיו התוצאות.‬
‫"כשאנחנו מוותרים לעצמנו, הסיפור נגמר!"‬ ‫-זה חיקוי מוצלח.‬
‫אבל אלה רק מילים, נכון?‬
‫את חושבת שהתיכוניסטית צדקה?‬
‫שהסדנה הזאת היא בעצם...‬
‫זה עונש!‬
‫ברצינות, אין טעם לבוא לשיעורים האלה.‬
‫סתם מטרטרים אותנו.‬
‫זו תוכנית ערמומית.‬
‫במקום לטעון שזאת סדנה,‬
‫עדיף שפשוט יודו שמענישים אותנו.‬
‫מה כבר עשינו?‬
‫בסך הכול עלינו רמות,‬
‫למי אכפת איך?‬
‫כן, את צודקת.‬
‫אסור לרמות.‬
‫רויקו, לא!‬
‫לרמאים מגיע להיענש.‬
‫את כזאת חנונית.‬
‫מטומטמת! מה עבר לך בראש?‬
‫לא פחדת ממנה?‬
‫ברור שפחדתי. היא עמדה קרוב כל כך אליי.‬
‫אבל היא לא עשתה לך כלום בסוף.‬
‫ראיתי את העיניים שלכן מתיזות גיצים!‬
‫גם אני. זה היה מלחיץ.‬
‫לא רואים דברים כאלה.‬
‫כמו חזיזי ברק...‬ ‫-על כל פנים,‬
‫צדקת, רויקו.‬
‫אסור לרמות.‬
‫נכון.‬
‫שמעתי שהייתה פה אי הבנה,‬
‫ואני רוצה להעמיד את הדברים על דיוקם.‬
‫- עונש -‬
‫הסדנה הזאת‬
‫לא נועדה להעניש‬ ‫את כל מי שהשתמש במעלה הרמה.‬
‫כמובן, השימוש במעלה הרמה‬
‫כדי לעלות רמה בקלות‬
‫אינו מתקבל בעין יפה,‬
‫אבל אין סיבה שתלקו את עצמכם‬ ‫או תחושו אשמה שלא לצורך.‬
‫הרי שקעתם בתרדמת כתוצאה ממעשיכם,‬ ‫וזה עונש כבד לכל הדעות.‬
‫כבר שילמתם את המחיר על הטעות שלכם.‬
‫אני מציעה שתלמדו מהחוויה הזאת‬ ‫ותפיקו ממנה לקחים לעתיד.‬
‫כשהשתמשתם במעלה הרמה,‬
‫כולכם ראיתם שאתם מסוגלים‬ ‫להתעלות על היכולות שלכם.‬
‫במילים אחרות...‬
‫כמו שיומיקאווה אמרה,‬
‫פרצתם את הגבולות של עצמכם!‬
‫הבה ניגש לשיעור האחרון להיום.‬
‫נסו להיזכר בתחושה הזאת.‬
‫עצמו עיניים והתרכזו.‬
‫נסו לשחזר לפרטי פרטים את ההרגשה שלכם‬ ‫כשהשתמשתם בכוח המשופר.‬
‫התרגיל הזה יעזור לכל אחד ואחת מכם‬ ‫ליצור או לחזק‬
‫את המציאות האישית שלכם.‬
‫- עונש -‬
‫המציאות שלי...‬
‫שלי ורק שלי.‬
‫אמרו לי ללמוד על מציאות אישית,‬
‫אבל אני לא מבינה את זה.‬
‫אולי המציאות האישית נוצרת מרגשות עזים,‬ ‫מהאמונות ומתפיסות העולם שלנו.‬
‫כמעט ש...‬
‫כמעט איבדתי דבר חשוב בהרבה מהיכולת שלי.‬
‫הייתי מתוסכלת כי לא היו לי כוחות,‬
‫ובכל זאת...‬
‫למרות הכול,‬
‫המשכתי להשתוקק לכוח.‬
‫אם כך, המשיכי לנסות.‬
‫אל תדאגי.‬
‫סאטן,‬
‫את לא מוותרת על רעיונות בקלות.‬
‫מספיק.‬
‫תפסיקי להסס‬
‫ותפסיקי לפחד.‬
‫אל תשקרי לעצמך,‬
‫ותמשיכי לנסות!‬
‫תלמידים!‬
‫לסיום, נערוך מבחן יכולות.‬
‫בואו איתנו.‬
‫קדימה.‬
‫היי, איך הלך לך במבחן?‬
‫השגתי ציון קצת יותר גבוה מהרגיל.‬ ‫-באמת? גם אני.‬
‫הרמה שלי לא השתנתה, אבל...‬
‫יש לי רעיון.‬
‫בואו נעשה מסיבה ונחגוג!‬
‫רעיון מעולה.‬
‫רויקו, את באה?‬
‫אני לא יודעת...‬
‫לכו בלעדיי.‬
‫אני צריכה לעשות משהו.‬
‫מכתב מג'ופוקו,‬
‫כמו שחשבתי.‬
‫"אני שמחה כל כך שנפגשנו שוב היום.‬
‫זו הייתה הפתעה נהדרת!‬
‫הנחישות וההתמדה שלך בריצת הסיבולת,‬
‫העימות שלך עם התיכוניסטית המפחידה‬ ‫והאומץ שהפגנת כשדיברת איתה...‬
‫הענקת לי השראה.‬
‫אפסיק להתלונן ולרחם על עצמי.‬
‫אהיה חזקה יותר, כמוך."‬
‫היא חושבת שאני חזקה?‬
‫הלוואי שזה היה קל כל כך.‬
‫- רויקו, סאטן. רמה: אפס -‬
‫נו, טוב.‬
‫נמשיך לנסות.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫טוב, הגיע הזמן ללכת הביתה.‬
‫סאטן!‬
‫באנו לאסוף אותך!‬
‫התעכבת נורא, חשבנו שאולי כבר הלכת הביתה.‬
‫סאטן, לא הצלחנו להחליט שום דבר בלעדייך.‬
‫אז מה העניינים?‬
‫סאטן, את רוצה ללכת לסרט?‬
‫עזבי אותך מזה, יש פסטיבל‬ ‫על הגג של "הערפל השביעי".‬
‫נכון שזה נשמע כיף?‬ ‫-אה...‬
‫מה האובססיה הזאת לגקוטה?‬ ‫-אמרתי לך שזה לא קשור אליו!‬
‫הן לא הצליחו להסכים על כלום,‬
‫ובסוף נשארנו בבית הקפה כל היום.‬
‫אז אני צריכה להחליט?‬
‫תחליטי שהולכים לסרט.‬ ‫-קורוקו, זה לא הוגן!‬
‫בסדר, נלך לבריכה.‬
‫מה?‬
‫אבל, סאטן...‬
‫אויהארו, תבחרי.‬
‫הערפל השביעי!‬ ‫-הבריכה!‬
‫- בפרק הבא -‬
‫פושעים חמושים שצדים אספרים?‬ ‫-הם קוראים לעצמם "סקיל-אאוט".‬
‫קונורי, מה נעשה?‬
‫קונורי?‬